![Ana Oberlintner FOTO: osebni arhiv](https://www.delo.si/media/images/20230405/1416192.width-660.jpg?rev=0)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Instrumentov sicer uporabljam kar nekaj, saj delam različne analize, a na koncu je moj najljubši še vedno računalnik. Šele tu se vsi rezultati povežejo, razjasnijo sliko in sestavijo zgodbo.
Vsi se zavedamo, da je naša narava onesnažena z odpadno plastiko in da te porabimo preveč. Rešitve nam ponuja že narava sama: na primer v obliki rakov in škampov, alg ter celuloze, iz katerih lahko izdelamo folije. Težava je, da so takšni materiali zelo občutljivi za vodo, kar je ovira pri uporabi v realnem svetu. Srčika mojega raziskovalnega dela je izboljšanje njihovih lastnosti do te mere, da bodo primerljivi s plastičnimi materiali, a bodo pri tem obdržali svojo največjo prednost – to je, da izhajajo iz narave in se vanjo tudi varno lahko vrnejo oziroma da so biorazgradljivi.
Ker ponuja sistematičen pristop k odgovorom in rešitvam na najrazličnejša vprašanja in pomisleke.
Upam, da bodo ti materiali, poleg splošnega zmanjšanja uporabe plastike, del rešitve onesnaženja s plastično embalažo.
Vse življenje je raziskovanje. Od obiskov bližnjih in oddaljenih krajev, različnih športov, filmov, knjig, tujih jezikov … Časa pa je vedno premalo. Eden redkih hobijev, ki se je pri meni obdržal dlje časa in se z njim ukvarjam že več let, je ples ob drogu.
Vztrajnost, saj skoraj noben eksperiment ne uspe v prvem poskusu. Pa dopuščanje možnosti, da vseeno kdaj nima prav (in je treba eksperiment mogoče drugače zastaviti).
To je pa zelo težko vprašanje. Mogoče bo to kaj na področju medicine, na primer zdravljenje, preprečevanje oziroma zgodnje diagnosticiranje raka in do zdaj neozdravljivih bolezni, kot je alzheimer. Ali pa kaj s področja tehnologij zajemanja CO2 iz zraka in njegove pretvorbe v energijo, morda ekonomičen proces uporabe slane vode za pridobivanje vodika. Če bi vedeli, katero bo to odkritje, bi ga verjetno že imeli.
Bi, da tudi nebo ne bo več meja.
Raje ne bi samo na enega, saj veste, ni dobro nositi vseh jajc v eni košari. Mislim, da bo zmagovalna kombinacija obnovljivih virov.
Šla bi z dvema. Z Galileom Galileiem – že od osnovne šole se spomnim njegovega »In vendar se vrti«. In z Marie Skłodowsko-Curie, trikrat prvo: je prva ženska z Nobelovo nagrado; prva oseba, ki je prejela dve Nobelovi nagradi; in prva oseba z nagradama z različnih področij.
Zelo rada pogledam kakšno predavanje s TED talks. Res so zanimiva, lahko razumljiva in ravno prav dolga. Vedno znova me tudi preseneti, koliko različnih raziskav z vseh področij od kemije do psihologije in zgodovine je predstavljenih in s kakšnimi raznovrstnimi vprašanji se ukvarjajo raziskovalci.
Plastične vrečke, v katere pakiramo sadje in zelenjavo, ali pa folije, v katere so zaviti sendviči, so embalaže z najkrajšo življenjsko dobo, povprečno krajšo od šest mesecev – samo pomislite, kako hitro pojeste sendvič ali sadje doma preložite v košarico. Po uporabi jih odvržemo v smeti in veliko možnosti je, da pristanejo na odlagališču ali v naravi, kjer se bodo razgrajevale približno 450 let. No, ravno zato, ker je plastika razmeroma novo odkritje, ne moremo natančno povedati, koliko časa traja, da se v naravi razgradi.
———
Ana Oberlintner je kot mlada raziskovalka zaposlena na Odseku za katalizo in reakcijsko inženirstvo na Kemijskem inštitutu. Nedavno je prejela štipendijo programa L'Oréal-Unesco Za ženske v znanosti.
Hvala, ker berete Delo že 65 let.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji