![»Nikdar več si nisem želela sedeti za mizo s heteroseksualnimi pari in imeti občutek, da si ženske prostor zgolj izposojajo,« zapiše Deborah Levy. FOTO: Sheila Burnett](https://www.delo.si/media/images/20221114/1322884.width-660.jpg?rev=1)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Ob bližajoči se hčerini selitvi od doma Deborah Levy hrepeni po lastni sobi (avtorica ob tem, nepresenetljivo, poudari, da je od »svojih dvajsetih let naprej v vsaki dekadi življenja pogosto razmišljala o Virginii Woolf – kako je bila duhovita, genialna, obupana, kako si je žepe napolnila s kamni in zakorakala v tisto reko«), po hiši, »v kateri bi lahko živela, delala in snovala svet v svojem tempu, ampak ta dom je bil celo v moji domišljiji meglen, nedorečen, neresničen oziroma nerealen, neoprijemljiv. Hrepenela sem po imenitni stari hiši (po novem sem jo opremila še z ovalnim kaminom) z drevesom granatnega jabolka na vrtu«.
Celoten članek je na voljo le naročnikom.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji