V rubriki
Mlado pero vsak mesec predstavljamo mlade avtorje in literarne kritike, dajemo prostor za razmislek o literaturi mlajših generacij in spodbujamo njeno prisotnost v slovenski publicistiki. Za tokratno pero je poprijela pesnica
Lara Gobec, recenzijo njenega dela pa je pridal literarni in filmski kritik ter prozaist
Martin Justin.
Nauči me žalosti / praviš / prepoten / in lepljiv / ležiš med skalovjem / in ti pravim / pusti žalost pri miru, v pesmi
petek je dan zapiše Lara Gobec (2001), ki s kratkimi, ostrimi in (na videz) preprostimi verzi razkriva vsakdan, poln teže in radosti medčloveških odnosov. Kot zapiše Martin Justin, »z asociativnim nizanjem verzov, nedoločnostjo dogajalnega časa in prostora ter izmuzljivim lirskim subjektom avtorica tako bralki odtujuje vsakdanjost in v njej odpira prostor večpomenskosti, hkrati pa v pesmih prevladujejo podobe, ki evocirajo minljivost, nepovratnost«.
![<em>Nauči me žalosti / praviš / prepoten / in lepljiv / ležiš med skalovjem / in ti pravim / pusti žalost pri miru</em>, v pesmi <em>petek je dan</em> zapiše Lara Gobec. FOTO: Voranc Vogel](/media/images/20210222/885826.width-660.jpg)
Nauči me žalosti / praviš / prepoten / in lepljiv / ležiš med skalovjem / in ti pravim / pusti žalost pri miru, v pesmi petek je dan zapiše Lara Gobec. FOTO: Voranc Vogel
Devetnajstletna Lara Gobec, ki trenutno študira na Pravni fakulteti v Ljubljani, je pesnila že v osnovni šoli in bila trikrat uvrščena v ožji izbor vseslovenskega osnovnošolskega literarnega natečaja
Roševi dnevi, nato pa bila leta 2018 ena od finalistk
Župančičeve frulice, ki jo je lani naposled tudi dobila. Ob tem je bila vključena v projekt
Klub Najst SNG Drama Ljubljana, uvrščena med finaliste natečaja
Mala Veronika 2020 in objavljena v reviji
Novi zvon ter na spletnem mediju
www.ludliteratura.si. Lani je svoje pesmi pod mentorstvom
Kristiana Koželja izdala tudi v antologiji mlade celjske poezije
In zemlja je vibrirala kot živo telo.
»Poezija je eden od najosnovnejših instrumentov, kar jih premore človeštvo, se pa ne zavedam natanko, kje in kako se rojevajo moje pesmi. Zdijo se mi popolnoma gole, brez nepotrebne navlake in kiča; morda jih razumem kot svojo še ne mrtvo otroško govorico, ki se skriva pod plastmi odraščajoče osebe,« je povzela Lara Gobec, ki so jo vsebinsko vselej »fascinirali zatohlost režima vzhodnega bloka, trenutki pred/med/po opitosti, slovenski obredi, kot so koline in praznovanje velike noči, deviance v najbolj vsakdanjih odnosih, bežni stiki z mimoidočimi na ulici«. Ob tem avtorica rada uporablja številne »pesniške maske in like«, slogovno pa stremi k preprostim strukturam in izčiščenemu izrazu, saj si želi, da bi »bralec med verzi našel varen pristan in zadihal«.
Tretje (spletno) srečanje
Avtorji in kritiki, predstavljeni v rubriki Mlado pero, se bodo v sodelovanju s pisarno Ljubljane, Unescovega mesta literature, znova srečali 2. marca ob 19. uri. Pogovor, na katerem bodo sodelovali pesnica Aiko Zakrajšek, literarna kritičarka in pesnica Eva Ule, literarni in filmski kritik ter prozaist Martin Justin in pesnica Lara Gobec, bo moderiral Andrej Hočevar, urednik pri Založbi Goga in nekdanji urednik zbirke Prišleki ter spletnega medija www.ludliteratura.si.
Kadar ne piše, temveč bere, Lara Gobec najraje posega po delih
Janeza Ramoveša, Kristiana Koželja (ki je kot mentor močno vplival na njen pesniški izraz),
Petra Semoliča,
Paula Celana,
Nine Dragičević,
Daneta Zajca,
Vesne Liponik,
Marka Tomaša in
Jacquesa Préverta, pa tudi po pesmih »enega od meni ljubših pesnikov in pesniškega sopotnika
Aljaža Primožiča. Mislim, da me je najino prijateljstvo močno oblikovalo kot pesnico, močno pa se počutim povezano tudi z ustvarjanjem skupine
Niet in
Damirjem Avdićem. Druži ju pristna in neokrancljana surovost; zdi se mi, da se v določenih horizontih skladata z mojimi pesmimi.« Avtorica med svoje vplive prišteva še skladbe
Frédérica Chopina – »moja najljubša je
Sonata št. 2 v izvedbi
Grigorija Sokolova« – ter soustvarjanje predstave
Sanjati? v režiji
Žige Divjaka, ki jo je »naučil najti lepoto in umetnost v vsakdanjem govoru, gestah, opravilih«. Ob tem Lara Gobec pogosto posega po filmih, ki kakor literarne in popkulturne reference najdejo pot v njena dela; v zadnjih letih sta nanjo močno vplivala predvsem poljski film
Ida Pawła Pawlikowskega ter romunski film
4 meseci, 3 tedni in 2 dneva, ki ga je spisal in režiral
Cristian Mungiu.
»Velikokrat pa ni potreben film, temveč le beseda ali verz, ki iz mene izbeza vse ostalo,« je dodala Lara Gobec, ki si želi službovati kot pravnica, ob tem pa pisati in »v doglednem času izdati tudi pesniško zbirko«.
na ulici dušana kvedra
ko sem bil majhen
sem našel dedka
v zadnji čokobananici
žvečil sem jo celi dve uri
in jo potem izpljunil
na pločniku
nekje v šentjurju
stopil sem čez lužo
in dedek je klical za mano
ne pusti me tukaj
utrujen sem
in sam
nisem vedel
kako je
če si utrujen
in sam
samo da se mrači
in moram domov
vseeno sem rekel
jutri spet pridem
in prinesel ti bom čokobananice
petek je dan
izgledaš kot
mandić v infernu
ko se poslavlja od svojih otrok
kot da ne bi znal biti žalosten
in ti moram pomagati
reševati križanke
kadar se ti trese roka
in te zatohla vročina na krku
drži pri tleh
nauči me žalosti
praviš
prepoten
in lepljiv
ležiš med skalovjem
in ti pravim
pusti žalost pri miru
konje krast
dež je imel najraje
pravil mu je prha
namilil si je pazduhe
in sosedo
s katero je ljubimkal
rjave lase je imela
in srbske korenine
nisem še videl
koga tako mirnega
in odločnega
ko sem jo na svoj
dvaindvajseti god
prijel za boke
me ni odrinila stran
in skupaj sva gledala
kako je oče splavil
hrastove hlode
navzdol po reki
Komentarji