Galerija
Neomejen dostop | že od 9,99€
Protagonisti temeljni narativ iz abstraktno univerzalnega nivelirajo na osebno in intimno raven, s katero se je mogoče identificirati, saj se iz artificielnega vakuuma distopičnega vedno znova vračajo v jasno razpoznavno in konkretno (psevdo)realnost. Predvsem Iva Kranjc Bagola – prva polovica predstave izzveni skoraj kot njen monolog – je sijajna in prepričljiva pri interpretaciji najrazličnejših psiholoških stanj, od karikirano vljudne negotovosti in navidezne spravljivosti do nevrotičnih in maničnih epizod ter ironičnih puščic.
Celoten članek je na voljo le naročnikom.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji