![Ameriški Kitajec Bruce Lee je sloves kung fuja ponesel v svet in z njo tudi Kitajsko. Rodil se je v ZDA, a je v komaj 33. letu starosti umrl v Hong Kolngu. FOTO: Tyrone Siu/Reuters](https://www.delo.si/media/images/20220121/1116189.width-660.jpg?rev=1)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Pred gospodarskim vzponom Kitajske je imela ta država le redke posebnosti, znane po svetu. Ob Kitajskem zidu, revolucionarnem voditelju Mao Ze Dongu, prepovedanem mestu v Pekingu in kitajskih restavracijah je bila ena redkih asociacij na državo borilna veščina kung fu.
Svoje je k temu nedvomno prispevala televizija z legendarnim Bruce Leejem v drugi polovici prejšnjega stoletja, pa serija z Davidom Carradinom iz leta 1972, kasneje pa tudi z vsebinami v Karate kidu in akcijskih filmih z Jackiejem Chanom v glavni vlogi. Vsa tradicija kung fuja je bila namreč na poti pozabe, ponovna oživitev in mali ekrani pa so jo vrnili med popularne.
Svoje so k popularizaciji tega borilnega športa dodali tudi menihi iz samostana Shaolin, ki so po odprtju Kitajske začeli z nastopi gostovati po svetu in v katerih kažejo odlično telesno in duhovno pripravljenost. In najbolj zanimivo, Zahod je v svojem preprostem razumevanju Kitajske kung fu označil za borilno veščino, čeprav je prevladujoči pojem za to borilno veščino na Kitajskem wushu, z več različicami.
Pojem kung fu na Kitajskem označuje nekaj, kar posameznik doseže s trdnim in vztrajnim delom. In pri wushuju (obstaja več različnih stilov) je za mojstrstvo potreben kung fu.
Borilna veščina kung fu, kot jo poznamo na Zahodu, ima svoj izvor v templju Shaolin. Sam razvoj ni zabeležen, a znanstveniki kot ustanovitelja te borilne veščine smatrajo indijskega meniha Bodhidharmo, ki je na Kitajsko prispel v 6. stoletju in vsaj po ustnem izročilu naj bi se nastanil v legendarnem templju Song Shan ter tam širil budizem in verjetno tudi jogo, s katero naj bi menihi prišli do razsvetljenja.
Obstajajo tudi viri, da so menihi v letu 610 tempelj uspešno ubranili pred napadom roparske tolpe in da so leta 621 v eni od vojn uspešno podprli dinastijo Tang. Borilni šport oziroma menihi s posebnimi veščinami v teh virih niso omenjeni. V pisnih virih se borilni šport v templju prvič omenja leta 728.
Ob koncu sedmega in v osmem stoletju je zanimanje za budizem v tem delu Kitajske zelo naraslo in število menihov se je močno povečalo, zato so v templju sprejeli pravilnik za novince, izkušene menihe in mojstre, ki v strogi hierarhiji velja še danes. V osnovi se menihi posvečajo filozofiji, borilnim veščinam in tradicionalni medicini.
Samostan Shaolin je ob podpori dinastije Ming zacvetel med 14. in 17. stoletjem. Močno se je razvijal tudi kung fu kot borilna veščina, nastal je nov sistem z 72 tehnikami, ki vključujejo udarce, brce, mete in različne prijeme. Nastalo je tudi pet živalskih stilov. Kača, tiger, leopard, žerjav in zmaj naj bi učencem dali svoje vrline, da v borilni veščini lahko dosežejo kung fu.
Po letu 1644 je bil samostan večkrat uničen, nazadnje je v sporu dveh vladarjev pogorel okrog leta 1920. Zanimivo je, da nova komunistična oblast po revoluciji leta 1949 ni spreminjala vsebine samostana. To se je zgodilo šele s kulturno revolucijo leta 1966, ko se je začelo zasledovanje in preganjanje menihov. Po letu 1980 pa je samostan spet začel utirati pot proti svoji prvotni vsebini.
Vrnil se je tudi kung fu kot borilna veščina, ki je takrat že zabeležil tudi komercialni vzpon na zahodu in prednosti tega so znali izkoristiti tudi v matični domovini.
Hvala, ker berete Delo že 65 let.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji