![Pred spremembo položaja telesa je smotrno premisliti o uporabi pripomočkov, kot so kompresijske nogavice, ki lahko ublažijo naglo povečanje količine krvi v nogah. FOTO: Shutterstock](https://www.delo.si/media/images/20210216/881389.width-660.jpg?rev=3)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Posledice dolgotrajnega ležanja že med ležanjem postanejo cilji, katerih stanje je smiselno izboljšati, prednost imajo tiste, ki so največje in že krepko posegajo v samostojnost ter zdravje posameznika, najpogosteje so to moč mišic trupa in nog, ravnotežje ter koordinacija gibanja.
Prva izraziteje opazna posledica dolgotrajnega ležanja so občutljiva koža, nastale preležanine in rane na mestih večjega in dolgotrajnejšega pritiska na kožo (npr. medenica, peti), ki pa se ob ustrezni zdravstveni negi lahko preprečijo ali pa vsaj ohranjajo v nadzorovanem stanju. Izmed škodljivih posledic daljšega ležanja razmeroma hitro pride do zmanjševanja mišične mase skupaj z zmanjšanjem učinkovitosti delovanja povezav med možgani, živci in mišicami, saj organi in deli telesa, odgovorni za gibanje, takrat nimajo več ključnih vlog, ki bi stanje telesne zmogljivosti vsaj vzdrževale.
Obseg gibanja mišic in večjih sklepov (rame, kolki, kolena, komolci) je med ležanjem skoraj v celoti zmanjšan na le nekaj kotnih stopinj, tkivo se temu prilagodi že po nekaj dneh – lahko se zgodi zmanjšanje gibljivosti sklepov in mišic, da se posameznik npr. ni več sposoben dotakniti stopal ali pa iztegniti rok nad glavo. Redno premikanje, tudi če ga je premalo, skrbi za vzdrževanje občutka za lastno telo in prostor okoli nas – med nenehnim ležanjem se pogosto premika le glava, pa še ta ne v takem obsegu kot v vsakdanjem življenju – informacij o sebi in okolici pa ima že zaradi tega telo precej manj kot v običajnem življenju.
Zmanjšanje vsakodnevnih gibov, ki nam omogočajo samostojnost (lahko je to že priprava hrane ali pa umivanje), opazno vplivajo na našo natančnost gibanja, premikanje je kasneje lahko bolj okorno, manjšega obsega in manj varno. Pomanjkanje gibanja in obremenitve je lahko pomemben dejavnik tudi pri upadanju miselne zmogljivosti posameznika.
Dolgotrajno ležanje prinese spremembo učinkovitosti delovanja srca, ki v posameznem udarcu (bitju) iztisne manjši volumen krvi, prav tako lahko pride do upada izkoristka vdihanega zraka (kisika), z odsotnostjo redne obremenitve dihalnih mišic (globlje mišice okoli pljuč, trupa in ramen) se zmanjša učinkovitost delovanja pljuč in oskrba telesa s kisikom – kasneje se tudi zaradi tega lahko pojavi (pre)hitra utrujenost z zadihanostjo že ob nizkih obremenitvah.
Pomanjkanje vpliva sile teže in pokončnega položaja ima negativne učinke tudi na spremembo ortostatskega tlaka (tlak v stoječem položaju) – po dolgotrajnem ležanju se ob vstajanju večja količina krvi zaradi sile teže premakne proti nogam, to pa od celotnega telesa zahteva prilagoditve (krvni tlak, pretok skozi žile, srčna frekvenca, živčni sistem), ki pa se pri posamezniku po dolgotrajnem ležanju ne zgodijo dovolj hitro, lahko se pojavijo znaki, kot so vrtoglavica, omotica, utrujenost, glavobol itn.
Dolgotrajen vodoraven položaj telesa pogosto vpliva tudi na upad moči mišic medeničnega dna, ki skrbijo za ustrezno zadrževanje vode in blata ter so v navpičnem položaju trupa nepretrgoma dejavne (upiranje pritiskanju notranjih organov navzdol na medenico).
Prenizka obremenitev ali pa njena odsotnost pri kosteh povzroči povečano razgradnjo in zmanjšano izgradnjo kostnine, posledica je zmanjšana kostna gostota in povečana krhkost kosti. Pri tkivih, ki so zaradi malo žil ali pa njihove odsotnosti slabše prekrvljeni (npr. hrustanec in sklepno tkivo), lahko dolgoročno pride do propadanja, na sklepnih površinah se lahko npr. začnejo dogajati procesi obrabe.
Prehod iz dolgotrajnega ležečega položaja do končnega cilja stoječega položaja s premikanjem zahteva postopno obremenitev ob hkratnem zagotavljanju varnosti ter upoštevanju posameznikovega odziva telesa – da bi celoten proces potekal čim bolj učinkovito, je sodelovanje različnih strokovnjakov zdravja in gibanja nujno. Vsak pomislek in dodatna gibalna dejavnost mora biti dogovorjena z zdravstvenim strokovnjakom, ki trenutno vodi zdravljenje, da se zagotovi ustrezna varnost, hkrati pa poveča možnost za napredek.
Bolniki z zahtevnejšimi zdravstvenimi in telesnimi stanji, ki so primorani ležati tudi več tednov ali še dlje, nujno potrebujejo obremenitev v ležečem položaju, ki je prilagojena omejitvam njihovega stanja. Za krepitev mišic so lahko takrat dovolj tudi vaje, kjer se posameznik ne premika (ti. izometrična izvedba vaj), se pa trudi zavestno vključiti želene mišice (npr. mišice trupa, nog, ramen in rok) – nujno pa prilagojeno mnenju zdravstvenih strokovnjakov, ki za zdravljenje skrbijo. Strokovnjak mora imeti v mislih celovito ohranjanje sposobnosti gibanja (koordinacija gibanja, mišična moč, srčno-žilna vzdržljivost, gibljivost, natančnost gibanja, občutek za prostor in za lastno telo, urjenje miselnih procesov), ko je to mogoče.
Dolgotrajno ležanje lahko ima sicer hude posledice, ampak zavedajmo se, da je za dolgoročen pojav težav lahko dovolj dolgotrajno sedenje ali pa previsoka skupna količina dnevnega sedenja ter premalo (zahtevnejšega) gibanja!
Hvala, ker berete Delo že 65 let.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji