![Izar Lunaček je akademski slikar, diplomirani komparativist in doktor filozofije, največ kreativne energije pa namenja stripu. Njegov sočlan v bendu Boštjan Narat ima prav tako doktorat iz filozofije, slovenska javnost ga najbolj pozna kot soustanovitelja etno folk zasedbe Katalena, že več kot desetletje pa stopa tudi po samostojni kantavtorski poti. FOTO: Jože Suhadolnik/Delo](https://www.delo.si/media/images/20220114/1111291.width-660.jpg?rev=1)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Dobili smo se pred Cankarjevim domom, kjer bosta v torek uprizorila risani koncert: Boštjan Narat bo odpel šestnajst avtorskih skladb, Izar Lunaček pa za vsako sproti risal stripovsko ilustracijo, ki se bo med nastajanjem projicirala na platno za njima. Sogovornika – oba sta filozofa, le da eden misli raje podkrepi z muziciranjem, drugi pa z ilustriranjem – sta za Nedelo strnila misli o svojem glasbeno-likovnem partnerstvu, o debatah, ki se razvijejo med koncerti, o pasteh agitacije in čarih dialoga, o ljudeh, ki jih je epidemija pregnala iz glasbene industrije ...
Lunaček: Tisti koncert je bil res divji. Zelo slikarski. Demont je ustvarjal z ogljem, sproti so se mu izrisovale podobe, ki jim je nato sledil, medtem ko ga je glasbenik spremljal na kitari in saksofonu. Šlo je za pravo likovno raziskovanje z glasbeno podlago.
Najin pristop je precej drugačen, bolj jasen: Boštjan zaigra konceptualen komad, jaz pa na to podlago narišem ilustracijo. Velik pomen pripisujeva ritmu: da na pravi beat narišem pravo podobo; da ima nastajanje risbe podoben ritem kot glasba.
Narat: Razlika je še v tem, da je najin koncert kantavtorski. Da poleg glasbe in risbe vsebuje tudi besedilo. Izar se z ilustracijami navezuje na zgodbe, ki jih pripovedujejo moji komadi. Tako imava ne le dve-, ampak tripartitno strukturo.
Celoten članek je na voljo le naročnikom.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji