![Eva Terčelj bo drugič nastopila na OI. Debitirala je v Londonu, v Riu je ni bilo. FOTO: Matej Družnik/Delo](https://www.delo.si/media/images/20210722/982647.width-660.jpg?rev=3)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Naša mojstrica kajakaštva na divjih vodah, 29-letna Eva Terčelj, si je na jasnem, da si bo leto 2021 že zdaj ohranila v posebni luči. Na evropskem prvenstvu je osvojila srebrno kolajno, na domači tacenski tekmi je sredi aprila potrdila olimpijski vizum, kjer pa jo je doletela čast, da bo na uvodni slovesnosti skupaj z namiznoteniškim reprezentantom Bojanom Tokićem vihtela slovensko trobojnico.
To je res nekaj posebnega, toda obenem sta prav posebni tudi lansko in letošnje leto. Igre so prestavljene, športniki pa se moramo na njih pripraviti po najboljših močeh. Ponavadi je tako, da opravimo več enot treninga v različnih krajih, ampak zaradi stanja pandemije je to zdaj odpadlo in se je tako prestavilo v zadnje obdobje, torej tik pred olimpijskimi igrami.
Ha, po lanskoletni sezoni, ki je po tekmovalni plati skoraj niti ni bilo, smo to vsaj doslej izpeljali normalno. Pravzaprav je tako: na koncu, ko si na vodi, je vse enako kot prej, na to masko pa smo se tudi že navadili. Pomladi smo morali potrjevati olimpijske norme, hkrati se mi je lep nastop posrečil na EP, kjer sem bila podprvakinja.
V bistvu sem bila prav presenečena, ko sem izvedela, da so me izbrali. To si štejem v veliko čast, z veseljem sem sprejela to vlogo, velika odgovornost je že tako zastopati Slovenijo na olimpijskih igrah, če pa si ob tem še zastavonoša, je to res posebno. Že zdaj si pravim, da si želim uživati v tem trenutku in to nato ohraniti v lepem spominu.
»Predvsem bi se rada zbrala, da bi dosegla tisto ničlo, torej nastop brez dotikov.«
Zato mi je zdaj posebej všeč, da sva dva, zato se čakanje ne bo tako vleklo. Bojan je res zabaven, prepričana sem, da nama ne bo morebitno čakanje odveč. Ne vem sicer, kakšen bo letošnji scenarij v teh drugačnih razmerah, kot smo jih bili vajeni prej, želim pa si seveda, da se vse skupaj ne bi preveč zavleklo, ker me čez dva dni čakajo prvi nastopi, kar je moja glavna in edina naloga, zaradi katere grem na olimpijske igre
Predvsem si želim ostati zdrava tako kot doslej, ko sem se izognila vsem težavam. Želim se spoprijateljiti s to progo in se na njo privaditi, da prikažem vožnje, kot sem jih sposobna.
Spomini so vsekakor lepi, pa četudi se mi nastop ni posrečil. Toda navdušila me je razsežnost dogodka, igre so me prevzele.
Tako je to, ko imaš le eno tekmovalno kvoto na disciplino. Takrat je bila Urša Kragelj boljša od mene in si je priborila olimpijski vizum. Veste, že doma imamo močno konkurenco, smo v samem svetovnem vrhu, zato si že štejem za čast, ko se uvrstim na veliko tekmovanje. Pot na olimpijske igre zame ni samoumevna.
Predvsem bi se rada zbrala, da bi dosegla tisto ničlo, torej nastop brez dotikov. Ne bi ničesar napovedala, bi pa bila rada na koncu nasmejana, ker vem, česa sem sposobna.
Pred dvema letoma, ko smo potovali na Japonsko, sem imela precej težav s prilagajanjem. Zato bom zdaj temu namenila več pozornosti kot takrat. V Aziji so posebnosti, hrana bo drugačna, toda to v olimpijski vasi in mednarodnih hotelih niti ni opazno. Voda pa na tekmovalni progi tudi tu, tako kot povsod, teče navzdol ...
Hvala, ker berete Delo že 65 let.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji