Azijski velemesti povezujejo olimpijski simboli, a si jih različno tolmačita.
![FOTO: Aleksandra Szmigiel/Reuters](https://www.delo.si/media/images/20210722/990817.width-660.jpg?rev=1)
Galerija
FOTO: Aleksandra Szmigiel/Reuters
V nadaljevanju preberite:
V času, ko se Tokio v neobičajnih okoliščinah pripravlja na začetek olimpijskih iger, se sama po sebi vsiljuje primerjava s Pekingom, ki je gostil poletne igre leta 2008. Pri tem sta vzhodna in severna prestolnica (kar dobesedno pomenita imeni dveh daljnovzhodnih metropol) vsaka po svoje eksperiment.
V Pekingu se je eksperiment nanašal na dilemo Mednarodnega olimpijskega komiteja (MOK), nevladnih organizacij za človekove pravice in širše kitajske ter svetovne javnosti o vprašanju, kakšen politični vpliv bo imel na komunistični režim prihod ne le vrhunskih športnikov, temveč tudi številnih novinarjev, gledalcev, aktivistov in pomembnih imen s področja kulture in umetnosti. V Tokiu poteka drugačen, a nič manj pomemben eksperiment kot je v Pekingu. Lahko bi rekli, da je epidemiološko-politične narave, vprašanje, na katero bi bilo treba odgovoriti, pa je: Ali je mogoče imeti koronavirus pod nadzorom v »mehurčku« in ali je mogoče v razmerah nepremagane pandemije in neuravnotežene precepljenosti v državah, iz katerih prihajajo udeleženci, organizirati srečanje okoli 80.000 ljudi, ne da bi se vse skupaj sprevrglo v katastrofalno žarišče okužbe, ki se bo v določenem trenutku usmerila tudi proti tamkajšnjemu prebivalstvu?
Celoten članek je na voljo le naročnikom.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITE Obstoječi naročnik?Prijavite se