V 99. letu je umrl
Ivan Marinček – Žan, mojster črno-bele fotografije, ki je kot snemalec in montažer sodeloval pri postavljanju temeljev slovenske kinematografije, so sporočili iz Slovenskega filmskega centra. Marinček je kot direktor fotografije posnel 17 celovečernih igranih filmov, njegova filmografija pa obsega več kot 80 kratkih, dokumentarnih in igranih filmov. Pri zgodnejših filmih je sodeloval tudi kot montažer, nekatere med njimi je režiral sam.
Marinček, rojen leta 1922 v Novi vasi pri Ptuju, se je kot najstnik z družino preselili v Novo mesto, kjer je leta 1940 maturiral. Na gimnaziji se je seznanil z
Dušanom Povhom, poznejšim filmskim montažerjem, scenaristom in režiserjem, s katerim sta bila ves čas poklicno povezana. Šolanje je nadaljeval na strojnem oddelku Tehniške fakultete v Ljubljani, a so fakulteto v času vojne, leta 1941, zaprli. Pozneje se je filmsko izpopolnjeval v Pragi in Parizu.
Bil je snemalec prvega slovenskega igranega celovečerca
Na svoji zemlji režiserja
Franceta Štiglica, prvi med snemalci je prestopil republiške meje in ustvarjal v drugih filmskih centrih nekdanje Jugoslavije, leta 1963 pa je posnel tudi prvi slovenski celovečerni film v barvni tehniki, film
Srečno, Kekec! režiserja
Jožeta Galeta. V barvah je Marinček upodobil tudi kostumski Štigličev film
Amandus (1966). S Štiglicem pa sta prvič, še v črno-beli tehniki, uporabila panoramski sistem za mladinsko uspešnico
Ne joči Peter (1964).
![Projekcija filma Na svoji zemlji na Kongresnem trgu leta 2018, ki so se je udeležili tudi nekateri člani ekipe: Andrej Kurent, Ivo Belc, Tone Mlakar in Ivan Marinček. FOTO: Voranc Vogel/Delo](/media/images/20201214/839447.width-660.jpg)
Projekcija filma Na svoji zemlji na Kongresnem trgu leta 2018, ki so se je udeležili tudi nekateri člani ekipe: Andrej Kurent, Ivo Belc, Tone Mlakar in Ivan Marinček. FOTO: Voranc Vogel/Delo
Prav tako je kot direktor fotografije, pri nekaterih filmih pa tudi kot montažer sodeloval pri celovečercih, kot so
Kekec (1951),
Jara gospoda (1953),
Trenutki odločitve (1955),
Deveti krog (1960),
Veselica (1960),
To so gadi (1977). Ob slovenskih in jugoslovanskih je snemal tudi koprodukcijske celovečerne filme, kot so
Dalmatinska svatba (1953),
V začetku je bil greh (1954) in
Ko pride ljubezen (1957).
Največ celovečercev, kar osem, je posnel s Štiglicem, sodeloval pa je tudi z drugimi priznanimi slovenskimi režiserji:
Františkom Čapom, Jožetom Babičem, Janetom Kavčičem, Francetom Kosmačem, Igorjem Pretnarjem in Jožetom Galetom. Štiglic ga je povabil tudi k snemanju slovenske televizijske nanizanke VOS (1956) in mladinske nadaljevanke po Ingoličevem romanu
Mladost na stopnicah (1973).
Leta 1960 je za fotografijo v filmu
Deveti krog režiserja Štiglica prejel nagrado zlata arena na Festivalu jugoslovanskega igranega filma v Pulju. Leta 1995 sta bila z Dušanom Povhom prva prejemnika Badjurove nagrade za življenjsko delo na filmskem področju, ki je najvišja slovenska strokovna nagrada na področju filmske ustvarjalnosti in filmske kulture.
Leta 2016 pa je prav tako za življenjsko delo prejel še iris, nagrado Združenja filmskih snemalcev Slovenije (ZFS).