![FOTO: Jože Suhadolnik/Delo](https://www.delo.si/media/images/20240329/1677724.width-660.jpg?rev=1)
Neomejen dostop | že od 9,99€
Jože Robežnik je nekoč delal v finančni industriji, nato pa začutil, da mu v življenju primanjkuje kreativnosti. Kmalu se je uveljavil kot ustvarjalec spletnih videovsebin, poznamo pa ga tudi kot televizijskega voditelja številnih razvedrilnih oddaj. V prvi vidnejši televizijski vlogi je leta 2013 z Matejem Pucem vodil šov Slovenija ima talent, trenutno pa z Bernardo Žarn vodi sproščene pogovore v Nedeljskem popoldnevu.
Niste. Danes sem z mestnim kolesom že naredil približno petnajst kilometrov, žal pa zaradi nekaterih službenih obveznosti ob ponedeljkih nimam več toliko časa, da bi si lahko privoščil daljšo turo.
Živim v ciklih; verjamem, da tudi narava deluje podobno. Ko se mi zazdi, da neka stvar nima več smisla, in ko hkrati nekaj drugega dobi nov smisel, se mi zdi naravno, da začnem prevpraševati svoje trenutno početje. To se najlepše vidi pri moji oddaji na youtubu. Tam me nihče ne sili, naj delam. Kadar se iščem, se zniža frekvenca objavljanja, potem pa spet najdem navdih in objavljam pogosteje. Pred trinajstimi leti sem že zamenjal poklic, ampak kadarkoli sem se pozneje iskal, je bil odgovor vedno znova zelo preprost: Si, kjer si, in tako je prav. Nobene stvari si ne želim početi bolj kot to, kar trenutno počnem.
Gotovo, a hkrati mi ni žal, da sem pet let delal v financah. Prineslo mi je finančno disciplino, ki mi še danes koristi. Že v financah sem se iskal in se spraševal, kaj znotraj tega področja me zanima. V nekem trenutku sem sam pri sebi zelo jasno razdelal, kako bo videti mojih prihodnjih pet let. To se potem seveda ni uresničilo do potankosti, a bistvo sem zadel. Priznam, da je trenutno drugače. Ne vem, kako bo na moji poklicni poti videti naslednjih deset let.
Zdi se mi, da se medijska krajina zelo spreminja. Že vsaj zadnjih petnajst let se. Spremljam dogajanje v tujini in vse kaže, da smo tik pred velikimi spremembami, če govorimo o linearni televiziji. Ne vemo, kakšna bo v prihodnost. Slovenija zaostaja za približno pet let za globalnimi trendi, zato imamo malo več manevrskega prostora. Pravzaprav me zelo zanima, kako se bodo stvari razvijale in kako bomo srfali med temi čermi in valovi.
Navdušuje me, da lahko že toliko časa pripravljam oddajo, ki jo predvajajo v zelo gledanem terminu. Predvsem pa me navdušuje, da lahko to počnem z Bernardo, ki je po mojem mnenju najboljša voditeljica ta hip. A kljub temu sem po oddaji utrujen. (smeh) Trudim se, da bi ugajal vsem, tako gledalcem pred televizijskimi sprejemniki kot tudi sogovorniku. Trudim se, da sogovornika ravno prav »boksam«, da se odzove. Prisoten je tudi časovni pritisk, saj gre za televizijo v živo. Vsi ti dejavniki prispevajo k moji utrujenosti.
Zame je gotovo lažje, saj lahko vprašam kaj bolj »blesavega«, lahko sem bolj sproščen, saj vem, da bo Bernarda v stotinki sekunde zaznala, če bom slučajno pozabil kakšno podrobnost, in bo rešila situacijo.
Seveda se je. Včasih v oddajo pridejo ljudje, ki jih že dolgo izjemno spoštujem, morda so mi bili kot otroku celo vzorniki. Čeprav sem odrasel in imam kolikor toliko stabilno voditeljsko samozavest, sem vedno znova razočaran, kadar se ti ljudje ne izkažejo za tako izjemne sogovornike, kot sem pričakoval.
Pri vsem tem me najbolj preseneča, da se večkrat zgodi, da je takoj vse v redu, ko se kamera ugasne. Pogovor spet normalno steče. Prej pa ne more in ne more, zaradi česar se tolčem po glavi še več dni zatem.
Ne, ampak morate vedeti, da je to razvedrilni program. Kdorkoli ima povedati kaj zabavnega, ima na neki način pravico biti del te oddaje.
Bila so obdobja, ko sem se pri nekaterih projektih spraševal, kaj mi je tega treba. A k sreči se kaj podobnega ni zgodilo že lep čas. Imam dober sistem, kako izbirati sodelovanja, zato se precej težje zgodi, da bi se spustil v zgodbo, ki mi ne bi bila blizu. Včasih je v reklamah veliko kreativnosti, kar mi ustreza. Navsezadnje televizija živi od reklam. Če bi bili dovolj veliki, mi ne bi bilo treba početi dodatnih aktivnosti, kot je snemanje reklam, ampak bi zaslužil dovolj s sodelovanjem pri enem projektu. A ne morem se pritoževati: pravzaprav z oglaševalci ne sodelujem pretirano pogosto, zadnja tri leta zgolj s T-2. Njihove reklame je lepo delati, saj mi je všeč proces dela.
Avtor oglaševalskih kampanj Igor Arih zagotavlja zelo varno okolje. Če pridem na sestanek in je ideja že na mizi, je običajno zelo dobra. Če ideje še ni in moramo brainstormati, zna proces voditi neizmerno učinkovito. Hitro pridemo do zaključkov, kaj ovreči in česa se oprijeti. Arih ima črni pas v minimalizmu oglaševanja. Preprosto in brez kompliciranja naredi nekaj, kar deluje. Več si ne bi mogel želeti. Če sem iskren, takšnega načina dela pred tem še nisem izkusil.
Poleg tega pomaga, če promoviraš izdelek, ki ga tudi sicer uporabljaš in za katerega meniš, da je kakovosten. T-2 sem nekoč omenil, da sem gotovo eden prvih uporabnikov njihovega telefonskega omrežja VDSL. Ker mi sprva niso verjeli, sem našel pogodbo in izkazalo se je, da sem se priklopil le nekaj mesecev potem, ko so začeli delovati. Na neki način sem bil že prej njihov brezplačni promotor.
Ker sem govoril, da je to to, še preden smo začeli sodelovati.
Za razcepljeno osebnost. Ne razumite me napak, ne govorim o bolezenskem stanju, a pogosto se pogovarjam sam s sabo. Ko pripravljam kak skeč, lahko med vožnjo s kolesom na glas preigravam različne variante scenarija. Če me kdo sliši, gotovo pomisli, da se pogovarjata dve osebi.
Predvsem gre za besedno igro – »tedva« Jožeta. Ideja je bila seveda Igorjeva.
Morda. Nisem pristaš vprašanj, ki jih spraševalec pred kamero postavi tako, da izpade neizmerno pameten, hkrati pa želi sogovornika zapeljati v vnaprej zastavljeno smer. Zato se sam rad naredim še bolj nevednega, kot sem. Zdi se mi, da tako sogovorniku pomagam, da se lažje izrazi. Poleg tega pa ne morem reči, da na televiziji igram nekoga tretjega. Seveda sem boljše volje in bolj navdušen nad vsem, kot bi bil sicer. A to je po svoje normalno: le kdo bi prenašal zamorjenega cinika, ki vse ve.
Zelo različno. Otroci v vrtcu me poznajo po reklamah, na tržnici pa po Nedeljskem popoldnevu. Tudi v fitnesu, ki ga obiskujem popoldne in kjer, podobno kot na tržnici, srečujem veliko starejših ljudi, me najprej prepoznajo kot televizijskega voditelja. Zaradi youtuba me poznajo predvsem mladostniki, osnovno- in srednješolci.
Rekel bi, da gre za kombinacijo youtuba in reklam.
Hvala, ker berete Delo že 65 let.
Berite Delo 3 mesece za ceno enega.
NAROČITEObstoječi naročnik?Prijavite se
Komentarji